Her lå Troja for 3000 år siden. En skjebnens by.
Den dominerte Hellesponten, i dag kalt Dardanellene.
Dette var eneste sjøvei til og fra Østen.
Troja ble velstående og et fristende krigsbytte for grekerne.
Trojanerne hadde minner om hvordan grekerne-
-plyndret og brente deres forfedres byer.
De hadde bygd et solid forsvar mot fremtidige angrep.
Det nye Troja var beskyttet av enorme murer-
-et ugjennomtrengelig vern for et folk som elsket skjønnhet.
De arbeidsomme innbyggerne drev med fredelige yrker-
-som om denne bekymringsløse æraen skulle vare evig.
Der var Eneas, nevø av kong Priamos-
-på vei til palasset hvor byens fremtid ble drøftet i rådet.
Vi utestenger forståelsen mellom nasjonene og slipper til giften.
Trojanerne hopper på ethvert rykte.
Det er bare én løsning.
Gjør som du vil. Reis til Sparta. Dra hvor du vil...
Men trekk ikke Trojas skjebne med deg!
Skjebne? Å leve som en krabbe i skallet?
Vi lever godt på beskatning av sjøhandelsmenn.
Vi kveles om vi ikke seiler våre egne handelsskip!
Men hvordan kan vi det, når alle havner tilhører fienden?
-De forrykte drømmene dine! -Forsiktig, bror.
Paris har alltid kunnet knekke nakken din.
Og du kan knuse begge! Si at han er en tosk, Hektor.
Sønner! Tosk er den som lager krangel av en debatt.
Reis, Paris. Jeg stoler på at du ikke vil tigge om fred.
Jeg vil overbevise om at vår styrke gjør en avtale tilrådelig.
Jeg ville tatt 1 00 krigsskip og svidd av Spartas jord!
Det ville du nok, Polydoros, og skapt endeløse kriger.
Hektor, trakter du etter mer enn å utmerke deg i sverd og boksing?
Ja, spyd og diskos.
-Hektor er en god sønn. -Og en god make. Er ikke det nok?
-Paris' skip er klar til å seile. -Godkjenner gudene dag og time?
Varslene og spådommene er gode, med ett unntak.
-En plaget prestinne. -Min datter.
Ikke bli sint, Priamos. Kassandra er syk.
Syk på sinnet.
Reis deg og dra, Paris.
Jomfru Kassandra fremhever en ting som bekymrer meg.
Prins Paris dyrker bare Afrodite!
Er ikke sikker på at jeg dyrker noen.
Nei. Beundrer er et bedre ord. En vakker marmorfigur.
Ikke skjønnhetens gudinne lærte oss å ruste mot fienden-
-men Atene, visdommens gudinne og hestenes beskytter.
Atene gleder seg ikke over din ensidige tilbedelse.
Heller ikke over at du påtar deg et fredsoppdrag.
Den onde hesten hennes kommer vel og tramper meg ned.
La den komme-
-hvis det er prisen for å leve i en fabelverden.
Søk ikke fred andre steder, før du har blidgjort Atene.
Vesle Kassandra. Dette kan ikke utsettes. Velsign reisen min.
Jeg kan ikke velsigne det jeg ser i din fremtid, Paris.
Kassandra! Hold opp med dette.
Men det jeg ser og føler, er sant.
Reis, Paris.
Kom, Kassandra. Hvil deg litt.
Hvordan kan jeg? Gid jeg ikke måtte leve med slik pine!
-Paris, ikke reis. -Jeg må seile straks.
Bryr du deg om Troja, så ikke påfør oss dette.
-Trodde du elsket meg mest av alle. -Jeg gjør det, men...
Lydene, stormen blir så voldsom.
Skrikende hester, rop fra døende menn.
-Ta deg av henne. -Kjære.
Kanskje det ikke kan være annerledes.
Det som skal skje, kan ingen endre.
-Hvor er vi i dag? Elysium? -Vi nærmer oss Sparta.
Et militært land hvor menn gjerne kutter armen for å vise mot.
-Mon tro hvordan kvinnene ser ut? -Dypsindige Eneas.
Man må tenke på kvinner.
De bringer liv og død til verden og avgjør menns skjebne.
Ikke min.
Hva er i veien?
Det blåser opp. Jeg liker ikke heten i vinden.
Det er ingenting. Bare én drivende sky.
Opp i masten!
Jeg befaler dere å klyve opp i masten!
Rev seilene!
Mennene nekter å klyve opp i masten. Jeg skal piske dem!
Nei! Det er bare én måte å stive av på.
Nei, min prins, ikke du! Nei!
Paris!
Megas.
-Afrodite. -Hva?
-Et skip har hatt en ulykke. -Hun fins virkelig.
-Den fagreste gudinnen. -Mannen er visst forrykt.
For en hyggelig forrykthet.
-Hva het skipet ditt? -Delfinen. Av Troja.
En trojaner.
Skjær ham løs, Andros.
Kanskje vi kan varme ham før vi overgir ham til soldatene.
Kvinnfolk! Varme en kar før han får strupen skåret over?
Dekk ham til, fort.
Vi ser etter vår herskerinne, dronningen av Sparta.
Hun kom til stranden for å besøke en tidligere barnepike.
Jeg ga ordre om at jeg ikke ville forstyrres.
Ja, Deres Høyhet, men stranden er ikke trygg.
Et fremmed skip er sett. Vi kunne ikke dra etter pga bølgene.
Det kan ha vært trojansk. De kan ha satt i land spioner.
Du ser trojanske spøkelser overalt.
-Det var ikke noe spøkelsesskip. -Merket til det trojanske kongehus.
Kongen ønsker at jeg skal be Dem vende tilbake til palasset straks.
Meddel kong Menelaos at Kora tar vare på meg.
Gå nå!
Ja vel, Deres Høyhet.
Andraste!
-Andraste, hjelp oss å bære mannen. -En mann? Så interessant.
Kan ikke ta risken på å skjule en trojaner.
Sett at han forstiller seg? Vær forsiktig.
Kvinner som alltid er forsiktige, går glipp av mye, Andraste.
Han kommer seg visst ikke.
Men hjertet hans slår.
Gi ham litt suppe før vi lar soldatene få ham.
-Å nei. De vil drepe ham. -Bra, sier nå jeg.
Ville jeg også sagt, om han var like stygg som deg.
Takk. Hvem kan jeg takke for dette galante forsvar?
Ingen viktig person. Jeg er bare slave.
Fortell om deg selv, trojaner.
Sa jeg det? Minnet er ikke helt klart ennå.
Men jeg husker jeg trodde du var en hildring.
En gudinne.
Kjære Afrodite, tillat meg å presentere meg.
Prins Paris av Troja.
Vi finner oss ikke i frekkhet.
Du er frekk selv, til slave å være.
-Ti! Du snakker til... -En palass-slave.
Jeg kommer for å tilby kong Menelaos en fredsavtale.
Men dere tror meg vel ikke.
Alt som kunne bevise min identitet, alle gavene...
Mannskapet mitt nærmer seg nok ingen spartansk havn nå.
De vil sverge på at gudene kastet lyn etter meg.
Kanskje jeg tror deg.
Havet har ødelagt klærne dine, men ikke manerene.
Du må dra herfra når mørket faller på.
Du kommer til en bukt der fønikiske skip går inn.
-Jeg har en oppgave. -Gjør som jeg sier!
Soldatene pleier å stikke dolker i fremmede.
-Bekymrer det deg? -En slaves følelser er uviktige.
For meg, så. En så vakker som deg, bør bli dronning.
-I Troja ville vi besunget deg. -Kong Menelaos tillater ikke slikt.
Fordi du ville få dronningen hans til å virke grå.
-Hun ville ikke like at du sier slikt. -Kjenner du henne?
Har alltid trodd jeg kjente henne. Men ingen kjenner henne egentlig.
-Ikke kongen engang? -Stor makt trenger ingen viten.
Vent. Jeg spør bare fordi jeg må gå til palasset.
-Ta ikke sjansen! -Skal være diskré. Forbered meg.
Hvis Menelaos ikke vil høre, ber jeg dronningen om hjelp.
Hvis du hadde vært gammel og stygg, så kanskje.
Men du er ingen av delene.
Det er sent, Andros. Vi må få fisken til markedet.
Gjerne. Finner soldatene ham, vil jeg ikke blandes inn.
-Jeg ville ikke hatt imot det. -Vi må tilbake til palasset.
Jeg har vært her for lenge.
Lov at vi møtes igjen.
Du kan gå tilbake igjen nå.
Forsyninger. Til hjemreisen din.
Du håper fremdeles at jeg ikke skal gå til palasset?
De greske kongene samles der for å drøfte krig mot Troja.
Så kommer jeg i tide.
-Når holder de råd? -I morgen, kanskje.
Men i kveld er det bare oss to. Under den magiske månen.
-Se hva jeg tok med til deg. -Kjære, vesle slavejente.
Jeg vil ikke ha noe du har stjålet fra palasset.
-Bare det jeg selv stjeler. -Nei, min prins.
Så låner jeg deg.
Vi må være oppriktige. Jeg tilbyr dronningen å kjøpe deg.
Jeg forklarer henne at du skal bli min fremtidige prinsesse.
-La meg gå, Paris. -Tror du ikke jeg kan elske slaver?
Jo, jeg tror det. Mitt hjerte tror og elsker deg.
Mitt hjerte er ditt, Paris, men jeg kan aldri bli din.
Oppsøk ikke dronningen eller noen annen i palasset.
Denne stunden må være vår siste sammen.
Spør ikke om hvorfor.
Kall det magi, en drøm. Nevn det aldri for noen.
Hør vår spartanske vert, kong Menelaos.
-Sikkert at Odyssevs kommer? -Hans skip var ikke langt bak mitt.
Den store mannen fra ltaka ville ikke gå fra plogen.
Før sønnen hans ble kastet foran den-
-for å overbevise ham om at gresk ære må komme først.
Bare behold æren. Jeg vil ha Trojas gull.
-Ikke min andel, bror. -Odyssevs, konge av ltaka!
Vær hilset, venner. Dere kjenner hverandre.
Ajax av Salamis, Nestor av Pylon, Diomedes av Etolia.
Min bror, Agamemnon fra Mykene.
Vær hilset, medrøvere.
Det er en rettferdig krig vi planlegger. Forsvarskrig.
-Litt av en rettferdighet. -Hvorfor bygde de kastellet sitt?
Polydorus ber om krig. Hektor vil ha utfordringer.
Paris er alles likemann med slåsshansker, bue og spyd.
Desto større grunn til ikke å planlegge uten Akilles.
Han hater dere like sterkt som han elsker krig.
For å unngå fristelsen ved å slutte seg til oss-
-gjemte han seg i et kvinnehus.
Kledd i kvinneklær gjemte han seg for alle som ville overtale ham.
-Overtalte du ham? -Ja, han ser til hestene sine.
-Akilles, en rødmende pike. -Jeg vil rose ham for hans figur.
Mannen som blåser sitt eget horn.
Hils ham, Menelaos.
-Jeg hilser deg, Akilles. -Og jeg forakter deg.
Og deg, Agamemnon. Men jeg er kommet for å være deres leder.
-Lede oss, Akilles? -Selvsagt, og min venn Patroklus.
Siden vi vokste opp, har vi kunnet trosse en hær.
Jeg, Ajax, lurer nå på det.
Min etteraper. Din avskyelige æresjeger.
For å etterape ham, trenger jeg tre rustninger.
Det er slik han får rykte for å være usårlig.
Få tosken til å tie. Jeg vil helst ikke bli rasende pga. ham.
Huden hans er like sart som hans forfengelighet.
Særlig hælene. De tåler ikke presset av lær engang.
-Jeg kjemper ikke med føttene. -Jeg skal ta meg av denne bajasen.
Vi må holde sammen.
Umulig. Vi har aldri stått sammen og kommer aldri til å gjøre det.
Hold hestene klare. Patroklus, vi drar.
Jeg ser ingen etisk hensikt i å angripe Troja.
-Ikke jeg heller. -Vent nå litt.
Dere snakker om etikk.
Her er merket til et trojansk skip som spionerte langs kysten.
Ingen fredelig handelsmann, men et kongeskip fra Priamos' hus.
Det var mitt skip, sire.
Jeg er Paris av Troja, og De er kong Menelaos?
Jeg beklager at jeg er kledd slik.
Jeg ble feid over bord i stormen.
Men denne sammenkomst av grekere gjør mitt oppdrag lettere.
-Hvordan visste du at vi var her? -Jeg visste det.
Og jeg slipper å reise fra konge til konge.
Hvis dere godtar fredstilbudene fra Troja.
-Troja planlegger ikke krig? -Du tar feil, Menelaos.
Stans dette, eller gå glipp av det trojanske utbyttet.
-Hvor fant du inntrengeren? -Han kom til palasset.
-Du avbryter rådet. -Det er jo dette vi snakker om.
Han er bare en vagabond. Se fillene han går i.
Disse narrene kommer ofte hit. De har alltid et behendig talent.
Hva gjør du, bortsett fra å trenge deg inn her?
-Jeg forsøker visst det umulige. -Slåsshanskene.
Er han Paris, er han dyktig med dem.
-God idé, bror. -Hørte dere, Ajax? Akilles?
-Akilles er trett etter reisen. -Jeg slåss ikke mot barn.
Dette Sparta er et ormebol. De skal ikke tvinges til å...
Om vårt barske hoff støter hykleren, lar jeg ham gå.
Nei. Min oppgave er dels å spre sivilisasjon.
Men jeg stiller en betingelse.
Kommer jeg bra fra det, vil De da tro at jeg er Paris?
Og høre fredsbetingelsene?
Om hodet ditt fremdeles sitter på, ja.
Paris!
Du har brukt spartansk overtalelseskunst på meg: mot.
Motet sviktet nesten ved tanken på å kjempe mot Ajax.
Hvil deg nå. I morgen snakker vi sammen.
Om dine eventyr, reisen og sjarmen som får meg til å kalle deg venn.
Og Troja skal kalle Sparta venn.
Alfeus, finn rom til gjesten.
Det heter seg at trojanere har øye for skjønnhet.
Finn en slave til ham. Sørg for at hun er vakker.
Det er en slave her, for hvem jeg gjerne blir slave selv.
Menelaos.
l går sa du at du ville presentere dine gjester for meg.
Helene, dronning av Sparta, min hustru. Prins Paris av Troja.
Hvorfor er De kommet? For å studere vår kunst og kultur?
Ja. Selvoppholdelsens kunst.
Trojansk frekkhet!
Jeg vil motta grekerne på et bedre tidspunkt.
Jeg hørte at De viste spartansk sinn i kveld.
Jeg oppførte meg tåpelig. Kongen hørte sikkert at mitt hjerte slo.
-Be tjenerne dine gå. -Du kan gå.
-Ha deg ut! -Han er jo både stum og døv!
-Hva syntes du om trojaneren? -Du så hva jeg syntes.
Ja, jeg så det. Om trojaneren.
-Hva mener du? -Du røper deg, Helene. Han også.
Snakk forståelig. Har jeg fornærmet deg, så straff meg.
Men ta ikke imot en fremmed med en hånd og slå med den andre.
Så, vi liker trojanere nå?
Mye jeg kan gjøre med ham. Pynte på fjeset hans og sende ham hjem.
Holde ham som gissel og presse kong Priamos.
Trodde jeg giftet meg med en konge. Men du er en røver!
Hvorfor giftet du deg med meg?
Når en konge tar byttet, røver han ingen.
Tar han liv, myrder han ikke. Han fullfører rettferdighet.
-Spartansk tenkemåte. -Jeg forstår slikt, men ikke du!
Jeg forstår tilstrekkelig.
Så forstå at din plass er i palasset! Innrøm at du har sett ham før.
Din taushet røper deg. Du har sneket deg ut.
Du kjenner denne mannen.
Du sier ikke et ord. Jeg er din mann!
La være!
Si at jeg er din mann!
Det er mange måter jeg kan ta meg av den trojaneren din på.
Andraste!
Jeg er slaven som er sendt til prinsen av Troja.
-Dronningens terne, hva? -Kongen befalte meg å gå til gjesten.
Fin gresk skikk, men gjest? Han er fange, om han ikke vet det.
Mine instruksjoner er at han ikke skal få vite det.
Må kongen selv befale at du skal slippe meg inn?
-Kongens temperament er alt hett. -Skal jeg si at du sa det?
Gjør det du skal, vesle urostifter.
-Du skulle vært i seng. -Jeg vet det, men...
-Du er sendt for å lure meg? -Nei, for å hjelpe deg å flykte.
Flykte?
De to soldatene der nede, skal de også hjelpe meg?
Du er fange. Kongen har tenkt å torturere deg.
Du må dra straks. Gå til fiskerens hytte.
Jeg følger deg et stykke på vei.
Min gode venn Menelaos! Hvor store sjanser har jeg?
Helene vil forkle deg som kjøpmann. Alle ser at du er prins.
Hysj! Soldater!
-Hør, fisker. -Ja?
-Hva vil du? -Et krus vin. Vi er tørste.
Kora, hent vinsekken.
Kapteinen er en tosk. Tror han fyren vil svømme til Troja?
-Han er sikkert langt til skogs nå. -Bare ta den med dere.
Husk, det er mange soldater ute, så prøv innunder klippene.
Dra til bukta bortenfor byen. En båt frakter deg ut til skipet.
Merkurs vinger vil gi deg hastighet.
Hvorfor nøler du?
Et tåpelig håp. Jeg trodde hun ville komme.
Hun har sendt klær og skaffet et skip. Hva mer, trojaner?
Jeg ventet ikke at hun skulle komme. Jeg håpet bare.
Hvis hun skulle komme hit og bli gjenkjent...
Jeg vet det. Skulle ønske jeg kunne gjengjelde deres vennlighet.
Si til dronningen at hun for alltid vil være i mine drømmer.
-Vent. Skipet er ikke kommet ennå. -Helene!
Andraste, du er fri. Reis så langt bort fra Sparta som du kan.
Du gjorde klart for Adelfes hva jeg sa?
-Han er langt unna nå. -Skynd deg. Frihet er som kvikksølv.
Gå. Skynd deg.
-Helene. -Helene er dronningen.
Piken du kjente, var uten navn og fantes ikke.
Jeg kan ikke tro det. Hun hjalp meg jo å rømme.
Nei. Det var dronningen, som avskyr grusomhet.
Hun ville gjort det samme for enhver slave.
Hun er dronningen som sier dette. Hun vil alltid huske Paris.
Og vil gjøre sin del for å hindre landet i å gå til krig.
-Du er ingen spartaner. -Jo.
Datter av en konge som valgte en spartansk make til meg.
Som så mange andre, forakter jeg undertrykkelse.
Vi må være spartanere for å holde ut. Vi trenger å bli forstått.
Du, og ikke Menelaos, vil bety Sparta for meg.
Jeg skal fortelle min far at det fremdeles er håp.
At grekerne er splittet og ikke kan finne noen grunn til krig.
Ikke vær redd. Kongene har ranglet i hele natt.
Så er hun virkelig, henne som jeg elsket.
Ja.
Gudene endrer iblant selv de tapreste hensikter.
De er gode. Jeg skal aldri mer tvile på dem.
Å, Helene.
Du er slave så lenge Menelaos eier deg. Bli med meg til friheten.
Og ødelegge det fredshåpet du skulle ta med deg hjem?
Nei. Om bare én trojaner dør, har jeg feilet.
Tilgi meg, Helene. Du er to kvinner, begge vise og gode.
Jeg er to menn. Én er en ganske bra mann.
Men den andre er en dårlig kar.
Den ene er en mann. Den andre, en guttunge.
La ham forbli slik, Paris. La ham aldri bli voksen.
Helene.
-Skipet. -Nå må jeg tilbake.
Slik er gudene, de gir med en hånd og tar med begge.
Nei - dette er ikke et farvel.
Du er alltid hos meg, selv om du er på den andre siden av havet.
Og du hos meg.
Og alltid ung, Paris. Det som huskes, er evig ungt.
Holdt! Stans, trojaner. Gå unna faren, Deres Høyhet.
-Send bueskytterne dine vekk. -Gå unna faren!
Du våger ikke! Du vil dø!
Kan ikke annet enn å miste livet. Lar jeg ham gå, er jeg ferdig.
Stille!
Helene!
Du lyver! Hun er her inne!
Hun er det. Bryt opp låsene.
Trojaneren har tatt Helene. Han har tatt henne med seg.
Med makt! Mot hennes vilje.
Tenk dere hennes kamp, hennes nytteløse rop om hjelp.
Vi har hatt våre uoverenskomster, men hun var min kone.
Verre enda. Det er en fornærmelse mot enhver gresk kvinne.
En skam for hver greske nasjon.
Bemann skipene! Odyssevs! Hun må tilbake til meg!
-Ikke nå, Menelaos. Siden. -Jo, nå! Støtter du meg ikke?
Vi skal redde henne. Og få alt Trojas gull. Hvis du venter.
Vi sender bud til alle greske byer. Alle forent i en krig for ære.
-Det vil nok fremtiden kalle det. -Jeg kaller det det nå.
Prinsen av Troja har bedt om krig, ikke fred.
Du er nok enig i at det er min plikt å bli leder.
Leder?
-Akilles må være leder. -Det er min plikt for å hevne.
Ja visst, Agamemnon. Og jeg vil følge deg.
Og si hva du skal gjøre, som vanlig.
Og overtale den følsomme Akilles.
Nevne Trojas store gullskatt.
Jeg vil ikke ha skatter. Jeg vil drepe!
Det skal vi alle, bror. For å forsvare din ære.
-Hvem er de? -Aner ikke. Men gull har de.
Sparta er fortid, Helene. Troja er denne veien.
Hva vil de si om oss? En kvinne som dro fra sin mann?
En prins som ble tyv. Kan vi noen gang bli noe annet?
To som elsker hverandre. Mot hele verden, om nødvendig.
Kunne jeg kjøpslå med gudene, trengte vi aldri gå i land.
En deilig drøm. Men ett sted må vi gå i land.
Paris! Det fins en øy, Pelagos.
Vi kan leve av havet. La oss dra dit.
Jeg kan ikke. Jeg er født til forpliktelse.
Paris, sønn av Priamos, arving til et ansvar.
Jeg ville aldri savnet mitt kongedømme. Men du...
Vårt liv sammen vil blekne om jeg flykter fra dette.
Det vil bli noe skjørt stormene kan rive fra hverandre.
Nei, Paris.
Tilgi meg.
Jeg glemmer at du er kvinne, ikke gudinne. Kaptein!
Kjenner du til øya Pelagos?
Det er langt sørover. Gjennom strekningen ved Kythera.
Seil sørover.
-Kaptein! -Ja?
Vi har ombestemt oss.
Seil nordover til Troja.
-Hva er det? -Du må se for å tro det, Eneas.
Vent. Hent dronningen.
Hallo, Paris.
Paris.
Hils på brødrene mine. Hektor. Polydorus. Jeg har fortalt om dem.
Heldige Paris. Du kunne falle i mørke Hades og få favnen full av solgull.
Han har alltid hatt sans for overraskelser.
Er glad du avbrøt oppdraget til fordel for noe du behersker.
Kom.
-Eneas. -Paris.
-Jeg skulle hatt tro.
Den store Zevs ville aldri latt våre fredshåp dø med ham.
Et mirakel. Fortell hva som hendte, Paris.
Her er mirakelet. Ville aldri sett Troja mer, var det ikke for henne.
Det måtte en havånd til for å redde deg fra den stormen.
Hvordan kan en så sart en, ha klart det?
Vent med spørsmålene. Hun har utstått store prøvelser.
Det er nok at vår sønn er kommet tilbake til oss, kjære.
Du er velkommen, mitt barn. Sørg for at hun får det hun trenger.
Senere forteller du meg om dine eventyr, Paris.
Min perfekte bror har visst glemt sin høviskhet.
Hva skal vi kalle deg?
-Jeg heter... -Hennes navn er Døden.
-Kassandra! -Tilgi min søster. Hun er syk.
Vent. Hva ville du si?
Jeg er Helene. Spartas dronning.
-Kong Menelaos' hustru? -Ikke nå lenger.
Afrodite kommer til jorden i menneskeskikkelse.
Hun fører med seg ulykken jeg spådde.
Hennes navn vil bli skrevet med ildskrift. Helene av Troja!
Hun reddet mitt liv. Jeg kunne ikke overlate henne til spartanerne.
Jeg ser jeg har foruroliget deg, sire.
Men ut fra din kjærlighet til meg, håper jeg du vil dømme rettferdig.
Jeg hadde aldri trodd at dette skulle skje.
Ikke gjennom denne min sønn!
Han som delte mitt håp om varig fred, som lovet å skaffe det!
Hva har du brakt oss? Vanære!
Du har forent grekerne. Tent en ild som vil samle dem mot oss.
-De vil komme til kystene våre. -Det gleder vel deg.
Du må svare for mange gode trojaneres død.
Du har stolt for meget på vår hengivenhet.
Send henne tilbake til Sparta og stift fred med Menelaos.
-Det gjør jeg aldri. -Avviser du enhver fornuft?
Min kjærlighet har ingen logikk.
Den kan bare velge mellom Troja og Pelagos.
Helene ville til Pelagos, men jeg måtte advare dere.
Hun hadde mot til å bli med meg.
Hun hadde rett i at Troja ikke har hjerte. Vi finner det et annet sted.
-Kujonens måte å slippe kamp på? -Du overskrider en brors rett.
Og du håner en trojaners plikt.
Skaden er gjort. Reis eller bli, det spiller ingen rolle.
-Jeg vil ikke se deg mer. -Priamos!
Hent dem som styrer med våpenlagre og kornkamre.
Jeg vil ha en vurdering av vår kapasitet til å motstå en beleiring.
Det var tider da jeg glemte at jeg hadde andre barn enn deg.
Barn som kanskje vil dø nå.
Skjebnen, Paris? Skjebnen?
Trojanske kvinner med sønner eller maker vil forbanne deg.
Ikke vær redd, bror. Krig kan kanskje rense atmosfæren.
Krig. Det eneste som kan gjøre deg lykkelig.
Hold deg unna meg, ellers lever du ikke lenge nok til å nyte krigen.
-Eneas. -Du kan gå.
Skipet ligger ennå i havnen. Kusken min kan frakte Dem dit.
-Jeg forstår. -Kongelig eskorte kan ordnes.
Nei. Jeg vil ikke nøle.
-Vent på oss. -Kusken er i borggården.
Atene bruker visst sterke krefter.
Hvis jeg vender tilbake til Menelaos...
Nei! Jeg skal ta deg med til Pelagos.
Du sa våre liv ville blekne hvis du flyktet.
Jeg sa også at du ville bli lykkelig i Troja.
-Paris, de har hørt det. -De er ikke væpnet med blomster.
Fort, før de oversvømmer borggården.
Ikke så lenge de kan nyte karnevalet.
-Få Helene til havnen. -Vis deg ikke for dem.
Få henne om bord.
Tapre trojanere.
Vil dere vise samme mot overfor Spartas hær, som overfor kvinnen?
Kan hver av dere stå alene i kamp?
Eller er dere kujoner som må stå samlet for å føle mot?
Gå hjem og ransak deres hjerter, for gjengjeldelsen kommer snart!
-Du kan reise trygt nå. -Uten deg?
Jeg har vunnet en slags seier i dag. Jeg vil ikke miste den.
Det er intet Pelagos om jeg er der alene.
Men det fins alltid en øy der stormen ikke når oss.
Det er hvor som helst hvor vi er sammen.
-Her? -Ja, selv her.
Grekerne ville komme med den største armada man hadde hørt om.
Trojanerne forberedte seg på krig.
Signalmennene har aldri talt så mange skip.
-Hundrevis. -Flere hundre enn vi kan telle.
-Fem-seks hundre. Flere. -Ikke mindre enn tusen skip.
-De må betale en tung pris. -Men hva skal vi betale?
Eneas, bring dem hit. La dem få se.
Ja, sire.
Fortere. Fortere.
-Se hva du har brakt over oss! -Far!
Fjeset som forårsaket sjøsetting av tusen skip.
De trojanske murene er vår styrke.
La ingen tosk angripe over sletten uten at vollene har tjent hensikten.
På post.
-Hektor, hvor er min plass? -Hos din spartanske kvinne.
Bli med meg, bror. Jeg skal dele spartansk blod med deg.
Du kan få min del.
Kommer ingen trojanere for å hilse oss?
Håpet de var dumme nok til å spre styrkene sine.
-Hvor skal vi slå leir, Agamemnon? -Leir? Rykk framover.
For hvert øyeblikk som går, lider min Helene.
Palasset blir vår leir. Vi må angripe straks.
Mot Trojas murer? Nei.
Vi må utstyre oss for å ta festningen.
Odyssevs har rett. Vi må forberede oss.
Odyssevs' smarte råd seiret.
Grekerne befestet sitt brohode og bygde angrepsmaskiner.
Følg Akilles!
Hektor!
Til vollene! Tilbake! Vi er utflankert!
Tilbake til tårnene!
Til barrikadene! Tilbake!
Polydorus.
En god krig, Paris.
Hektor, en fredens mann, er nå den største krigeren.
Takk Helene for din skjebne.
Takk Paris.
Jeg takker ham for mitt liv.
Å, store Zevs, hersker over alle ting.
Vi gir deg Polydorus, prins av Troja.
Jeg ber deg, døm ham med medynk og forståelse.
La ikke Atenes hat få næring fra min forsvarsløse sønn-
-men fra vår sorg her.
Vi, Trojas levende døde, må betale under år med beleiring.
Og grekerne forberedte seg til beleiring.
De losset forsyninger fra skipene sine.
De plyndret og voldtok i småbyene omkring.
-Hendene vekk fra henne! -Kommanderer du din overordnede?
-Hun er min, Agamemnon! -Jeg er fremdeles din leder.
Og beskytter av alt krigsbytte. Før henne til mitt kvarter.
Tar du henne, seiler jeg hjem!
Så stikk, mektige kriger. Stikk!
Han mente det ikke, Akilles. Kom igjen.
Ut! Ut!
Agamemnon snakker ikke på alles vegne.
Hunder! Sjakaler!
Jeg vil aldri kjempe for ham mer.
-Men for Hellas vil du kjempe. -Aldri mer!
I disse stillestående årene foretok trojanerne stadig nattlige raid.
Helene, så perfekt.
Henne du forelsket deg i?
Bevar alltid det bildet, Paris.
Det behøver jeg ikke. Jeg har dets kildes magi.
Jeg holder rundt dets levende varme.
Dets ånd er alltid med meg på barrikadene.
Så kan du ikke miste det?
Det som er levd og delt kan aldri mistes.
Aldri, Helene.
Om du mistet meg, kunne du slå deg til tåls med det?
Ikke vær redd. Ingenting skal skje med deg.
lntet jordisk varer evig, Paris.
Verken sorg eller glede, eller forelskelse.
Du ser etter skygge på det eneste lyse stedet i Troja.
Forelskede burde ikke bli blinde.
De burde se inn i fremtiden og forberede sin atskillelse.
Ikke så dyster, min kjære.
Jeg møter deg i Elysium, der årrekker bare er øyeblikk.
Du tar et skip, jeg tar Pegasus.
Til øya vår, Paris?
Å, du gudinne på jord, gjør meg udødelig med ditt kyss.
Vi kan leve av nektar og ambrosia.
Men jeg vet ikke om jeg liker å være så eterisk.
I hvor mange år må vi lide?
Vi har fred bare til å brenne våre døde.
Trojanerne kjente en gang lykkelige tider.
Må de tenne likbål så nær huset? Hvor lenge skal de anklage meg?
De har mistet mange av sine kjære.
Jeg trodde jeg kunne flykte fra det, men det fins ikke noe sted...
-Og ingen seier for noen. -Gå! Gå din vei!
Prins Paris befalte meg å bli mens han er i kamp.
Jeg ber deg, gå!
Kast Paris ut av Troja!
Helene, ikke gå ut. De er i et farlig humør.
Jeg har sendt soldater for å spre dem.
Du vil be meg reise fra Troja.
Nei, Helene.
Var det ikke for Paris, hadde jeg mistet Hektor.
Jeg må elske mine sønner likt, og dem de elsker.
Du er god.
Øverstepresten sier at selv gudene kjemper mot hverandre.
Noen for Atene og grekerne, andre for Troja og Afrodite.
Hvordan skulle jeg kunne anklage deg for krigen?
-Jeg kunne stanse den. -Ingen kan det.
Hvis jeg drar tilbake til grekerne. Til Menelaos.
Til en du forakter slik?
Om det kan gjøre slutt på krigen og gjenreise Paris.
Han lar deg aldri dra.
Og kan jeg forlate ham? Hjelp meg å avgjøre det.
Hvorfor kjempe mot skjebnen? Ingen dødelig vil ofre så mye.
Skjønt jeg undres om en så vakker kan være dødelig?
Vakker? Jeg er alt jeg ikke ville være.
Jeg har bare vært egoistisk.
All den fortvilelse, smerte og tårer som jeg har forårsaket.
Så annerledes enn drømmen om øya.
Si til din konge at vi vil motta Helene på et avtalt sted.
Det må ikke skje svik eller forræderi.
Det er hennes eget ønske å vende tilbake til Menelaos.
Hennes eget ønske. Hører du, bror?
Vent, herold.
-Si til din herre at vi krever... -Nei, ikke noe mer.
Bare at Helene kommer tilbake.
Trojanerne ønsker fred. Vi aksepterer deres tilbud.
Har vi gjennomgått alt for å vende tomhendte hjem?
Tomhendte? Med Helene hjemme igjen?
Du er for djerv, bror.
Når de har overgitt Helene, viser vi at vi ikke gir oss så lett.
Men jeg vil at Akilles blir med.
-I tilfelle de blir brysomme. -Han nekter fremdeles å slåss.
Så lenge du har kommandoen og broren din skryter på stranden.
Så får han ingenting av den trojanske skatten.
Helene.
Hvor er hun?
Hun er ikke her, Paris.
-Ikke her? Hvor er hun da? -I den greske leiren.
Hos Menelaos?
Hun ville stanse krigen og gjenreise deg overfor trojanerne.
-Og du konspirerte med henne. -Hun var ikke fange her.
Hun bestemte selv.
En dronning med stort mot som seiler mot himmelens tidevann.
-Han skal ikke få henne. -Du kan ikke hindre det.
Vent, trojanere.
Dere har gitt tilbake Helene, men det er ikke alt dere skylder.
Skylder? Vi har ikke hørt om noe krav.
Hvem betaler for det greske blodet som er utgytt på sletten?
Det er rikelig betalt med trojansk blod.
Det er ingen gyldig valuta i Sparta. Og dekker ikke tusen skip.
Fredsbetingelsene var klare.
Helene i bytte for at dere forlater kysten vår.
Godtroende tåper. To ting må til.
Halvparten av Trojas skatter før vi drar-
-og tusen talenter hvert år etterpå.
Ta dem som sikkerhet!
-Her er betaling, Menelaos! -Bring henne tilbake til Troja!
Etter dem!
Tilbake! Snu!
-Ikke for nær murene. -Ikke mot Hektor.
-Rustningen min. -Ja, herre.
Takk for at du brakte oss liket av Patroklus.
Takk så meget.
Forræderiet har vist at dette ikke er en krig for ære.
Helene, gjennom deg har vi skjønt at de vil rane, ikke ha rettferd.
Jeg ber dere om tilgivelse.
Kassandra, du har vist stor klokskap. Vet du mer?
Nye stormer vil herje himmelen, men det skyldes Atene, ikke Helene.
-Takk, Kassandra. -Slikt mot må belønnes.
Helene blir prinsesse av Troja. Hvor er Hektor og Andromake?
De skal dele ut laurbær.
Hvor er Hektor?
Han venter å bli kalt til tvekamp for Patroklus' død.
Jeg drepte ham. Alle utfordringer må rettes mot meg.
Hektor ville ikke at du skulle utfordres av Akilles.
Hektor sendte ham liket med personlig hilsen.
Ingen kan måle seg med Akilles. Ikke Hektor engang.
Dette må ikke skje.
Han skrek som et dyr av sorg, og ba om rustningen sin.
Der kommer han.
Hektor!
-Det er gjort, Andromake. -Akilles?
Ved hans hånd falt min far og mine brødre. Ved ditt liv er de hos meg.
Jeg skal leve, Andromake, for deg og vår sønn.
Denne hjelmen har alltid skremt ham.
La oss be om at han aldri må trenge en, at han får leve i fred.
Senk broen!
-Vinner Akilles, rykker vi frem. -Vi slår til straks! Mot palasset.
Dør han, vender vi tilbake til en viss plan jeg har.
Han har udødelighetens skjold rundt seg.
Mektige Zevs, la meg finne hans svake punkt!
Akilles er død!
Med ham dør det greske mot, men ikke grekernes forbannelse!
Slått av menn, sveket av guder.
Jeg pleide å telle månedene ut fra kamp, pest og sult.
Nå er alt et sammenhengende mareritt.
Jeg har kjempet kriger siden dere var unger, men ingen som denne.
-La oss seile hjem. -Det skal vi.
Jeg hadde en plan som først krevde trojansk seier.
-Det stemmer jo. -Du snakker forræderi.
Som du vil. Men la oss være realistiske.
Verdens største hær har tapt.
Hva drømmer du om?
Om min hustru, Penelope.
l mine drømmer vender jeg hjem til henne med alle Trojas skatter.
Hvordan?
Har dette å gjøre med det arbeidet Apagos og hans folk gjør?
De bygger et monument for Paris og Helene.
En gave fra gudinnen Atene.
En hest så stor og vakker at trojanerne må like den.
Husk å blåse retrett så høyt at de hører det.
La skipene seile, men hold tilbake en stor nok styrke.
Skipene kommer tilbake ved daggry.
Men tror du de vil ta det monsteret inn i byen sin?
Garantert. Deres takknemlighet for seieren vil være enorm.
De vil ønske den flotte hesten hennes velkommen.
Og Bakkus, vinens gud.
Gjør dere klar, menn av Hellas!
Først blåste de retrett, nå kaller de mennene til årene.
-Faklene bæres mot sjøen. -Om bord på skipene?
Vi finner det ut. Eneas er på stranden med speiderne.
De har dratt! Det siste skipet har seilt.
Tenn seiersfakkelen, bær den rundt i alle gatene!
Godt, Priamos. Våre helter vil at vi skal glede oss med dem.
Tenn fakkelen!
Du får se et Troja du aldri har sett før.
Jeg ser det i ansiktet ditt.
Åpne porten! La oss se på verden igjen!
-Natten smiler til oss. -Se, Priamos.
Jeg prøvde å si det. Et merkelig monument fra grekerne.
Vokt dere for greske gaver.
Det er sant. Det er en ond ting som bør brennes.
Enig. Fienden gir ikke gaver.
Dette er ingen gave, men et symbol på overgivelse.
Folket ber om å få ta den ut på plassen.
De har kjempet lenge og tappert. Jeg kan ikke nekte det.
Hør, far. Dette er ikke slutten på ødeleggelsene, men begynnelsen.
Vi må ikke være utakknemlige overfor gudinnen.
Hent inn hennes hellige hest. Et monument over trojansk mot.
En stor ting. Så barnslig av meg å mistro dem.
Og av meg å være redd en trefigur.
Hva var det for?
Atene. For tilgivelse fra en rivaliserende gudinne.
Er du sjalu, Afrodite?
Jeg er bare Helene som undres om hun kan bli trojaner.
Når folk ser på sletten, vil de tenke bare på Helene av Sparta?
Det er fred overalt nå. Vi trenger ikke bli her.
Hvor enn du vil dra, skal jeg føre deg dit.
Hill prins Paris og Helene!
-Hill Helene! -Og Paris!
Skjebnen, Paris.
Det nytter ikke engang å flykte fra lykken.
Nei. Og jeg er lykkelig. Svært lykkelig.
Menn av Sparta, mot palasset!
Fremad!
Troja er fortapt! Men dere må ikke dø.
Mens grekerne plyndrer, drar dere mot porten i nord.
-Tror du jeg forlater deg nå? -Adlyd din konge.
Eneas! Ta vare på Andromake og mitt barnebarn.
Paris! Helene! Jeg befaler dere. Dra!
Flott lederskap. Atene vil gi deg ære.
Bryt inn! lnn!
Helene! Grip dem! Resten av dere leter! Finn henne!
-La meg ikke bli borte! -Aldri.
Paris!
Å, Paris!
Jeg trodde jeg forsvant i mengden.
Gudene er med oss. Kom.
Paris!
Et øyeblikk trodde jeg du var den vesle slavinnen.
Jeg er det din kjærlighet ønsker. Hva som måtte være i ditt hjerte.
Du er mitt hjerte.
Paris. Nei!
Mitt skip venter på deg. Gå dit!
Vask blodet hans av deg.
Det lar seg ikke gjøre. Det er mitt blod.
Det kan ikke gå tapt, Paris. Det som er levd og delt er evig.
Evig, Helene.
Da er dette intet farvel. Du er alltid hos meg.
Og du hos meg.